Publicacions de la Universitat de València
L'objectiu bàsic de Publicacions de la Universitat de València (PUV) és la difusió de la producció científica, i intel·lectual en sentit més general, generada a la Universitat de València a través dels procediments habituals del procés editorial, és a dir, de la confecció de llibres i revistes. Més enllà d'aquest aspecte lligat a la comunicació científica té una gran rellevància la projecció social i cultural de l'activitat universitària, la potenciació del lligam universitat-societat.
Maria Beneyto (València, 1920–2000) stands as one of the most significant Valencian writers of the 20th century. ‘Learning to Howl’, the English translation of forty-nine poems spanning her work from 1952 to 2003, introduces her remarkable Valencian voice to Anglophone readers. As Professor Candelas Gala observes in her introduction, the title—selected by translator Paul Scott Derrick—captures the very essence of Beneyto’s poetics. For her, “howling” becomes the necessary response to life’s betrayals: those imposed by sociopolitical and historical forces, by the distortions of language itself, and, ultimately, by the impenetrable wall of death.
Drets d'autor (c) 2025 Publicacions de la Universitat de València
Aquest llibre recull una selecció dels prop de dos-cents cinquanta articles que Josep Sorribes va publicar en la premsa diària. Reflecteixen les il·lusions, les oportunitats i els desencisos d’una persona culta preocupada per l’economia, l’urbanisme, l’arquitectura, el territori, la cultura i la política valenciana. L’autor, a partir de temes quotidians o de la immediatesa mediàtica, proposava idees, actituds i explicacions que inciten a la reflexió, a la presa de postura i a l’acció sociopolítica. Incomprensiblement, no s’havia publicat mai abans una selecció dels seus articles de premsa, que l’autor feia servir com un mitjà eficaç per a la divulgació del seu imponent treball intel·lectual, editat en nombroses publicacions, i per a la sensibilització social. El seus llibres encara són una referència obligada per a totes aquelles persones preocupades per l’economia urbana de la ciutat de València i del País Valencià des d’uns principis ètics basats en la dignitat, el respecte i la convivència. Aquests textos, que conformen una crònica culta, intel·ligent i llegidora de la ciutat de València i la seua àrea metropolitana i del País Valencià dels darrers vint-i-cinc anys, estan escrits amb agudesa, humanitat, clarividència, ironia i un punt d’acidesa –que sempre acaba relativitzat per un acudit, un eslògan publicitari o una frase feta– i intenten, al capdavall, obrir i elevar el nivell de la conversa ciutadana. Des de l’estima i el record personal, el llibre inclou un seguit de textos de reconeguts companys, alumnes i amics de Josep Sorribes que, des de perspectives diferents, analitzen l’aportació intel·lectual, la tasca acadèmica i l’activitat cívica i cultural de l’autor.
En el medi rural, el comerç minorista ha patit una transformació profunda en les darreres dècades, en paral·lel al procés de despoblació i envelliment que afecta àmplies zones de l’interior peninsular. Més enllà de la seua dimensió econòmica, el comerç rural constitueix un servei essencial i un espai de socialització clau en comunitats amb estructures demogràfiques fràgils. Tanmateix, la seua continuïtat es veu compromesa per múltiples factors: pèrdua de població activa, dependència creixent del vehicle privat, accés desigual a altres centres urbans, formes noves de consum i, especialment, dificultats per a garantir el relleu generacional en els negocis existents. Davant d’aquest escenari, hem d’anar més enllà del diagnòstic de les mancances, intentar comprendre les transformacions en curs i identificar estratègies d’adaptació viables, ajustades al territori. En aquest context, aquest estudi aborda la situació de l’oferta i la demanda comercial en els municipis rurals de l’interior valencià.
Cinco años de políticas públicas contra la despoblación: valoración y perspectivas
La despoblació rural no és nova, però ha emergit en l'agenda política en dates relativament recents. Així, des de la Conferència de Presidents de 2017, pràcticament totes les administracions públiques (govern central, CCAA, moltes diputacions, i fins i tot ajuntaments) han desplegat tot un conjunt de polítiques, programes i mesures amb l'objectiu de pal·liar els efectes dels processos de despoblació, d'assegurar uns nivells de vida equiparables en els territoris rurals més afectats i, si és el cas, de frenar o revertir tals processos. Esta obra incorpora anàlisi al voltant de múltiples temàtiques: els avanços en la reducció de la bretxa digital; la creixent presència d'energies renovables en territoris de despoblació; el replegament i/o les noves formes de prestació de servicis públics i privats; les dinàmiques migratòries i la seua articulació en les societats locals; el paper del patrimoni com a factor de valorització social, econòmica, cultural o històrica en estos territoris; l'emprenedoria rural, tant en el marc de les estratègies de desenrotllament territorial LEADER com fora d'elles, amb atenció a la dimensió de gènere; els escanyaments que deriven del marc jurídic i formes innovadores d'abordar-lo, amb particular referència a l'urbanisme i la vivenda; les mesures financeres i fiscals en les polítiques contra la despoblació; els canvis en les pautes de mobilitat de la població i la resposta des de les administracions.
En un món cada vegada més interconnectat, la digitalització no sols redefineix les nostres interaccions, sinó també la nostra identitat jurídica. Aquest llibre examina com el dret configura, controla i emancipa al subjecte en l’era digital, analitzant les tensions entre normativitat i llibertat en un entorn dominat pel capitalisme informacional i la vigilància algorítmica. A través d’un enfocament interdisciplinari, s’exploren els desafiaments de la governamentalitat digital i de l’autodeterminació informacional i les amenaces del tecnototalitarisme. Es planteja la necessitat de repensar el marc jurídic del subjecte digital, superant les limitacions del dret modern per a garantir una protecció efectiva dels drets humans en entorns digitals. Aquesta obra és una referència essencial per al camp jurídic dels drets digitals, oferint una anàlisi rigorosa sobre les noves subjectivitats tecnològiques i el seu impacte en la configuració normativa global. Com a resposta a aquests desafiaments, es proposa una Declaració Universal de Drets Humans Digitals, un instrument pioner que busca garantir l’autonomia i la dignitat del subjecte digital en un ordre global cada vegada més dependent de la tecnologia. Un text imprescindible per a comprendre i modelar el futur del dret en l’era digital.
Edició de la tragèdia francesa HORACE, de Pierre Corneille, amb estudi introductori i traducció a l'espanyol anotada a càrrec d'Evelio Miñano Martínez, i amb text francès editat per M. Ch. Marty-Laveaux (publicat en 1862), i amb traducció espanyola d'un text de Titus Livi a càrrec de Ricardo Hernández Pérez.
150 Problemas resueltos de Síntesis Orgánica (Con análisis retrosintético)
Una de les maneres més segures d’aprendre química orgànica és precisament enfrontar-se a la resolució de problemes de síntesis. La capacitat de planificar una síntesi de diverses etapes d’una molècula complexa requereix un coneixement pràctic dels usos i les limitacions d’una gran quantitat de reaccions orgàniques. No sols cal saber quines reaccions s’hi poden utilitzar, també cal saber com emprar-les , ja que l’ordre en què es duen a terme les reaccions és fonamental per a l’èxit de la síntesi. L’objecte d’aquest llibre és proporcionar a l’estudiantat una àmplia col·lecció de problemes, amb casos reals de dificultat diversa, que els permeta exercitar-se en l’aprenentatge de la síntesi orgànica.
Aquest llibre examina les relacions bilaterals entre Espanya i els Estats Units durant tres dècades crucials (1936-1964) i revela com el règim de Franco es va recolzar en una estratègia de política exterior que, en plena Guerra Freda, va trobar aliats estratègics en diversos sectors estatunidencs. A través de l’anàlisi del ‘Spanish Lobby’ i la seua capacitat per a influir en polítics, empresaris i militars, es desentranya la complexa xarxa d’interessos econòmics, ideològics i geopolítics que van acostar els dos països. Amb un enfocament rigorós, aquesta obra llança llum sobre figures clau, com l’ambaixador Lequerica i el bufet de Charles Patrick Clark, i explora la influència dels militars estatunidencs en la reconfiguració de les relacions internacionals d’Espanya. Més que una història d’aliances, aquest llibre és una anàlisi profunda de les tensions, els interessos i les negociacions que van definir un període crucial en la diplomàcia contemporània.
<span style="color: #333333; font-family: 'Segoe UI', 'Helvetica Neue', Helvetica, sans-serif; font-size: 13px; font-style: normal; font-variant-ligatures: normal; font-variant-caps: normal; font-weight: 400; letter-spacing: normal; orphans: 2; text-align: left; text-indent: 0px; text-transform: none; widows: 2; word-spacing: 0px; -webkit-text-stroke-width: 0px; white-space: normal; background-color: #ffffff; text-decoration-thickness: initial; text-decoration-style: initial; text-decoration-color: initial; display: inline !important; float: none;">La Comunitat Valenciana afronta un nou context dominat pels efectes d’un canvi climàtic accelerat i d’una transformació territorial que no respecta les dinàmiques naturals, basada en decisions polítiques que fan trontollar assoliments de l’estat del benestar i donen lloc a problemes i riscos que obliguen a repensar comportaments i processos socioeconòmics considerats estables fins ara. Presentem ací, a partir d’una anàlisi rigorosa, amb visió propositiva, deu reptes que requereixen mesures d’actuació ràpides i aplicables plantejades per un grup d’especialistes de formació diversa i compromesos amb la societat. No són els únics desafiaments del territori valencià, però sí que són els de major repercussió socioeconòmica i territorial. Un treball col·lectiu que pretén contribuir al disseny d’un full de ruta per a les polítiques públiques de la Comunitat Valenciana en aquest moment complex i que parteix del principi bàsic de la necessitat de pensar per a actuar. Els territoris avancen des de la reflexió, mitjançant la formulació d’objectius realistes, d’idees raonables i pràctiques que aporten arguments per a un millor govern i un canvi positiu entorn de qüestions prioritàries per als anys venidors.
Drets d'autor (c) 2026 Publicacions de la Universitat de València
Vicent Manuel Branxat i la seua obra (1813-1819)
<p style="margin: 0px 0px 1em; padding: 0px; font-size: 13px; line-height: 1.5em; font-family: 'Segoe UI', 'Helvetica Neue', Helvetica, sans-serif; color: #333333; font-style: normal; font-variant-ligatures: normal; font-variant-caps: normal; font-weight: 400; letter-spacing: normal; orphans: 2; text-align: left; text-indent: 0px; text-transform: none; widows: 2; word-spacing: 0px; -webkit-text-stroke-width: 0px; white-space: normal; background-color: #ffffff; text-decoration-thickness: initial; text-decoration-style: initial; text-decoration-color: initial;">L’obra de Vicent Manuel Branxat i Alonso, religiós valencià autor de comèdies i soliloquis de caire polític de finals de l’edat moderna, ens fa testimonis, des d’una perspectiva conservadora i monàrquica, d’un món misogin en què l’Estat i la religió es nodreixen mútuament. Tanmateix, tot i sol·licitar tradició, l’autor antifrancès esdevé, sense saber-ho, un símptoma de modernitat, tímid encara, atés el moment en què va viure i en què s’ubica la seua obra coneguda (1813-1819). <p style="margin: 0px 0px 1em; padding: 0px; font-size: 13px; line-height: 1.5em; font-family: 'Segoe UI', 'Helvetica Neue', Helvetica, sans-serif; color: #333333; font-style: normal; font-variant-ligatures: normal; font-variant-caps: normal; font-weight: 400; letter-spacing: normal; orphans: 2; text-align: left; text-indent: 0px; text-transform: none; widows: 2; word-spacing: 0px; -webkit-text-stroke-width: 0px; white-space: normal; background-color: #ffffff; text-decoration-thickness: initial; text-decoration-style: initial; text-decoration-color: initial;">A partir del ms. 661 de la Biblioteca Històrica de la Universitat de València, s’analitza el seu pensament i s’aprofundeix en les idees amb què va defensar l’Antic Règim. A més, en els textos branxatians es reflecteix la diglòssia de l’època, amb la qual cosa la seua literatura adquireix un valor sociolingüístic més enllà de la paraula dramàtica.
Els camins de l'amor. Una interpretació del "Llibre d'amic e amat"
<span style="color: #333333; font-family: 'Segoe UI', 'Helvetica Neue', Helvetica, sans-serif; font-size: 13px; font-style: normal; font-variant-ligatures: normal; font-variant-caps: normal; font-weight: 400; letter-spacing: normal; orphans: 2; text-align: left; text-indent: 0px; text-transform: none; widows: 2; word-spacing: 0px; -webkit-text-stroke-width: 0px; white-space: normal; background-color: #ffffff; text-decoration-thickness: initial; text-decoration-style: initial; text-decoration-color: initial; display: inline !important; float: none;">Aquesta obra proposa una interpretació de les metàfores morals del ‘Llibre d’amic e amat’ de Ramon Llull. L’estudi ofereix una exegesi rigorosa dels versicles en el seu conjunt, i insereix l’obra mística en el context intratextual, en el context espiritual medieval i en el pensament i l’obra lul·lianes. Especialment, el treball mostra el diàleg textual entre els versicles del ‘Llibre d’amic e amat’ i els pressupòsits teòrics del ‘Llibre de contemplació’, que ajuden a desxifrar el sentit ocult de les metàfores. L’obra es presenta, doncs, com una guia que encamina el lector cap al descobriment del tresor inacabable de sentits que Llull va voler encapsular en els 357 aforismes del ‘Llibre d’amic e amat’. I ho fa a partir dels tres elements fonamentals en l’univers medieval: l’home, el món i Déu, presentats com a camins, dreceres i sendes des dels quals iniciar el viatge cap a l’amat. Aquests camins de l’amor ajudaran el lector a entendre el missatge bell i endreçat del millor assoliment de la nova literatura lul·liana.
‘The Ghetto, and Other Poems’ (1918), traduït al català per primera vegada en aquest llibre, retrata en el primer poema, “El gueto”, d’una manera íntima i vívida, el món dels immigrants jueus ubicats al Lower East Side de Nova York. És una mostra de la poesia social de Ridge on es descriu l’esforç de la comunitat immigrant per instal·lar-se en la seua nació amfitriona. Els altres poemes s’agrupen en tres apartats: “Llums de Manhattan” se centra en la caracterització de l’àmbit urbà, tant el material com l’humà; “Mà d’obra”, en la classe treballadora; “Accidentals”, en les seues experiències íntimes i espirituals. En tots els poemes sobresurt el seu vigor davant la poetització de la ciutat moderna i l’esperit de protesta contra les injustícies polítiques, racials i socials dels Estats Units d’entreguerres.
En filologia clàssica, el coneixement de les dues llengües bàsiques, grec i llatí, s’assoleix estudiant textos antics i documents escrits. Saber el funcionament i les peculiaritats dels patrons escrits representa, per tant, un element primari i primordial en totes aquelles filologies que s’ocupen de llengües antigues o estadis de llengües antigues amb documentació escrita. Aquest llibre ofereix tots aquells aspectes relacionats amb l’escriptura en l’antic món romà des d’una perspectiva comparativa i tipològica, una visió des d’una grafemàtica general.
En aquest recull d’articles s’estudien les reescriptures literàries que foren condicionades pel context de la Guerra Civil i la dictadura franquista, amb una doble línia d’interés. D’una banda, de la mà d’investigadors i investigadores de diverses universitats, hi ha capítols en què s’aborda l’abast de les tisores de la censura i els resultats literaris que se’n deriven, amb estudis que s’acosten a les versions mutilades per la censura en relació amb els textos originals –alguns recuperats editorialment i d’altres en arxius personals o com a part dels expedients de censura. Hi comptem, d’altra banda, amb capítols dedicats a hipertextualitats vinculades a l’experiència de l’exili, que en certs casos presenten com a base les cultures dels països de destinació dels escriptors, on trobem versions de mites, obres o temes de les cultures dels llocs d’acollida incorporats a la literatura dels exiliats. La llista d’autors estudiats és àmplia: Josep Carner, Carles Riba, Agustí Bartra, Mercè Rodoreda, Llorenç Villalonga, M. Aurèlia Capmany, Joan Fuster, Manuel de Pedrolo, Jordi Coca, Jaume Fuster, Rodolf Sirera, Manuel Molins... Per tancar el llibre, recollim el testimoni d’un escriptor, el mallorquí Gabriel Janer Manila, que ens relata, de primera mà, els efectes de l’aparell repressor franquista en la seua trajectòria.
La docencia de la Biología Celular en la universidad
Aquest llibre uneix múltiples i diverses experiències didàctiques a les assignatures pròpies de l'àrea de Biologia Cel·lular amb motiu de la celebració de les X Jornadas de Docencia en Biología Celular a València, els dies 27 i 28 de juny del 2024, facilitant la difusió de tots els coneixements intercanviats presencialment durant aquestes jornades.
Societat Espanyola de Biologia Cel·lular
Maria Beneyto és una de les figures més rellevants de la literatura valenciana contemporània. Va escriure tant en català com en castellà i va destacar en poesia i narrativa. Va viure la Guerra Civil i la postguerra, experiències que marcarien la seua obra. En poesia, va rebre guardons com el premi València per ‘Criatura múltiple’ (1954) o el premi Ciutat de Barcelona per ‘Ratlles a l’aire’ (1956). En narrativa, durant els anys seixanta, va publicar obres com ‘El río viene crecido’ (1960), ‘La dona forta’ (1967) i ‘Antigua patria’ (1969). Més tard, guanyà el premi Ausiàs March amb ‘Vidre ferit de sang’ (1977). En la seua darrera etapa, va continuar publicant i va rebre reconeixements, com ara el Premi de les Lletres de la Generalitat Valenciana. La seua obra reflecteix la diversitat de la condició femenina i combina experiències personals i col·lectives. L’exposició mostra el paper destacat que tingué Maria Beneyto en les lletres valencianes, distingida sovint per notables reconeixements. Tanmateix –igual com ha passat amb altres escriptores– la seua obra ha caigut en l’oblit, silenciada pel temps, una situació que ha de canviar per a donar-li l’espai que mereix.
La Comunitat Valenciana afronta un nou context dominat pels efectes d’un canvi climàtic accelerat i d’una transformació territorial que no respecta les dinàmiques naturals, basada en decisions polítiques que fan trontollar assoliments de l’estat del benestar i donen lloc a problemes i riscos que obliguen a repensar comportaments i processos socioeconòmics considerats estables fins ara. Presentem ací, a partir d’una anàlisi rigorosa, amb visió propositiva, deu reptes que requereixen mesures d’actuació ràpides i aplicables plantejades per un grup d’especialistes de formació diversa i compromesos amb la societat. No són els únics desafiaments del territori valencià, però sí que són els de major repercussió socioeconòmica i territorial. Un treball col·lectiu que pretén contribuir al disseny d’un full de ruta per a les polítiques públiques de la Comunitat Valenciana en aquest moment complex i que parteix del principi bàsic de la necessitat de pensar per a actuar. Els territoris avancen des de la reflexió, mitjançant la formulació d’objectius realistes, d’idees raonables i pràctiques que aporten arguments per a un millor govern i un canvi positiu entorn de qüestions prioritàries per als anys venidors.
Els museus són espais de memòria, coneixement i diàleg, però també reflecteixen les construccions culturals i socials del seu temps. Com han estat representades les dones i els homes en les seves col·leccions? Quines històries s’hi han contat i quines han quedat en l’ombra? Aquest llibre mostra els resultats del projecte ‘Relectures, itineraris museístics en clau de gènere’, que convida a qüestionar les jerarquies establertes, a reconsiderar els criteris de valor artístic i cultural, i a reflexionar sobre el poder que subjau en la representació a través de la perspectiva de gènere. A partir d’una anàlisi crítica, s’exploren les representacions d’allò femení i allò masculí en l’art, la història i el patrimoni, oferint eines per a reinterpretar les exposicions i generar experiències culturals més inclusives i equitatives. En definitiva, aquestes pàgines ens exhorten a desafiar estereotips i qüestionar-nos el nostre paper en el foment d’aquestes actituds.
100 anys d'Arqueologia a la Universitat de València
El catedràtic de la Universitat de València L. Gonzalvo Paris va fundar el Laboratori d’Arqueologia l’any 1921, una institució pionera en el seu temps que pretenia desenvolupar activitats docents i d’investigació i que és el germen de l’actual Departament de Prehistòria, Arqueologia i Història Antiga. Aquest llibre repassa la història del departament des de la creació del Laboratori fins a l’actualitat, una llarga trajectòria que suma més cent anys i que permet conèixer no sols l’evolució de l’Arqueologia en aquesta universitat, sinó també la de la disciplina en general.
Per explicar el segrest narratiu del món modern des dels orígens del capitalisme fins a l’actual postcapitalisme, Jorge Majfud revisa el naixement de la propietat privada com un paradigma civilitzador particular i excloent, i la comercialització de l’existència humana i mediambiental com a trets dominants de l’individu contemporani, passant per l’exportació d’un “nou home” nord-occidental cap a la resta del món a través de l’imperialisme nord-occidental, de la destrucció del lliure mercat, de l’esclavitud, de la imposició de la cultura anglosaxona, de la deshumanització i les massacres contínues dels pobles colonitzats del Sud Global, per a arribar a la narrativa del progrés, la llibertat, la democràcia i el Món lliure. L’autor desenvolupa la seua anàlisi des de la perspectiva d’una dinàmica històrica (model de progressió inversa) per la qual les elits de poder s’apropien de l’expansió d’idees independents o crítiques, com els senyors feudals es van apropiar del liberalisme i després els amos esclavistes es van apropiar de les democràcies corporatives fins a imposar les actuals dictadures econòmiques, administrades per les corporacions financeres.
Cinc segles i mig després de l’arribada de la impremta a València, s’ofereix aquest rigorós repertori d’incunables i post-incunables valencians, precedit d’un estudi introductori en el qual es construeix una detallada història de l’insuficient control bibliogràfic previ i s’hi presenta l’anatomia tipogràfica, editorial i textual de les 220 edicions conegudes, singularitzades per la raresa dels exemplars conservats, controlats d’un cap a l’altre de la geografia bibliotecària mundial. Investigadors, bibliotecaris, bibliòfils, llibreters antiquaris, amants del llibre i de la seua història, curiosos i interessats per la història de València del segle XV i els primers anys del segle XVI, trobaran en aquesta obra un instrument de consulta de gran fiabilitat i alhora una rigorosa aproximació a la caracterització de la producció dels primitius tallers d’impremta.
Diario cinematográfico de Márgara Averbach
A partir de les ressenyes de pel·lícules i sèries publicades per l’autora en Facebook entre 2015 i 2022, es plantegen, entre altres qüestions, les preguntes següents: en quin sentit són diferents les ressenyes que es publiquen en diaris i revistes, de les que apareixen en xarxes socials com Facebook?; quines raons porten a escriure-les o deixar de fer-ho?; quines relacions s’estableixen amb el moment i l’entorn en què apareixen (per exemple, la pandèmia), i amb els lectors i lectores?; les seues respostes, són més directes que les que es reben quan es publica una ressenya en diaris o revistes?; quins canvis imposa en el gènere “ressenya” la relativa brevetat dels textos en Facebook?; quina idea projecta o explicita qui els escriu sobre l’entitat “ressenya”? En aquesta recopilació s’intenta pensar aquests i altres problemes des d’un punt de vista pràctic, emocional i a vegades, també teòric, des dels coneixements i les preferències personals de Márgara Averbach, una de les estudioses més importants de la literatura i cinema nord-americans contemporanis.
La Generalitat Valenciana de la época foral no fue un ‘unicum’ en la historia europea. Instituciones más o menos parecidas funcionaron entre los siglos XIV y XVIII en otros lugares del continente, especialmente en el seno de aquellas monarquías que, en lugar de seguir la vía del absolutismo, se vieron obligadas a mantener los organismos representativos que hacían de contrapeso a su poder –cortes, parlamentos o estados generales–. Hubo asambleas representativas hasta en países donde triunfó la centralización extrema alrededor del monarca, como Francia o Castilla, pero su peso fue menguando a lo largo del tiempo, mientras que en la Corona de Aragón, tanto en sus estados ibéricos como en los italianos; en los territorios vasallos de los duques de Borgoña, incluidos los Países Bajos; en regiones de Francia que habían formado parte durante mucho tiempo del Imperio germánico, como la Provenza; en la misma Inglaterra; en ciertas regiones de Italia; en Navarra, o en la Confederación Helvética, la tradición “pactista” –que no hemos de confundir con “democrática”, pero que permitía una mayor implicación de la sociedad, o al menos de sus grupos privilegiados, en la gran política– duró mucho más. En muchas de estas regiones, aquellos grupos consiguieron dar un paso más en el control de los impuestos que ellos mismos habían votado: generaron diputaciones permanentes que gestionaban su recaudación e incluso los gastos a los que se tenían que destinar. Algunas de estas “diputaciones” acabaron también por adquirir nuevas competencias y cierta carga simbólica que las convertirían, de alguna manera, en la “voz” de sus estados.
Drets d'autor (c) 2024 Publicacions de la Universitat de València
Pactisme, pensament polític i doctrina jurídica
La cuestión de los cimientos del poder político, y del pactismo en particular, ha ocupado un lugar central en la historiografía de la Corona de Aragón, que ha hecho de este último no solo una singularidad privativa, sino también un signo distintivo de identidad, casi telúrico y muy arraigado en la idiosincrasia del país. Aun así, la negociación política entre el rey y el reino, entre el monarca y los estamentos –los brazos representados en las Cortes–, no era ninguna singularidad de la Corona catalano-aragonesa, sino que, con diferentes matices e intensidad, era una práctica común a toda la Europa occidental en la Baja Edad Media. El tema también fue abordado por los juristas del país, que ya desde los últimos siglos medievales y sobre todo en los tiempos modernos se ocuparon profusamente de él. Más allá de su aparente heterogeneidad en la cronología, los espacios territoriales, las materias tratadas y las perspectivas adoptadas, las contribuciones reunidas en este volumen aportan nuevas luces y mayor profundidad analítica y teórica al conocimiento del pensamiento político y de la doctrina jurídica en los reinos de la Corona de Aragón, así como de las complejidades, las limitaciones e incluso las ingenuidades historiográficas de un “pactismo” (constitucionalismo o contractualismo) entendido como el conjunto de equilibrios y acuerdos entre el rey y los brazos de las Cortes y erigido en clave de vuelta de todo el sistema político e institucional.
La Generalitat Valenciana, nascuda fa ara sis-cents anys, va tenir quasi des dels orígens la necessitat de comptar amb una “marca corporativa”, uns elements simbòlics que la representaren, cridaren l’atenció i, d’alguna manera, ressaltaren la seua presència i la seua importància. És per això que va invertir diners i esforços per a alçar una seu monumental que posés cara a aquest nou poder que cercava fer-se lloc en la xarxa política del regne. A més, lluny de limitar-se al recinte del flamant palau, la Diputació del General va buscar també projectar la seua imatge en el territori, dissenyant emblemes propis, participant en els actes públics o finançant obres. Aquest procés és paral·lel al que altres palaus dels altres estats de la Corona d’Aragó, com els de Barcelona o Saragossa –analitzats també en aquest llibre–, van viure pels mateixos anys, quan les tres diputacions territorials estaven consolidant-se. Sobre tot això versa aquest tercer volum de la sèrie “La veu del Regne”, que se centra en els espais i les imatges de la Generalitat i que, sens dubte, ens ajudarà a comprendre millor l’herència tangible que aquesta institució, al llarg de sis segles d’existència, ha deixat als valencians.
Drets d'autor (c) 2021 Publicacions de la Universitat de València
La Generalitat, el nom que actualment designa les institucions de l’autogovern valencià, recupera el d’una institució nascuda en la segona meitat del segle XIV i perfilada en la seua naturalesa, composició i funcions el 1418, fa més de 600 anys. Amb motiu de l’efemèride, el 2018 es va celebrar un congrés internacional organitzat per les cinc universitats públiques valencianes i patrocinat per la Generalitat. El present volum recull les comunicacions presentades a la sessió dedicada a la història de la institució. En total, disset textos que examinen, respectivament, les relacions entre la Generalitat i les Corts –no debades la Diputació del General o Generalitat va nàixer com a diputació permanent d’aquestes i estava integrada pels representants dels tres estaments o braços–; els precedents –els diputats del General–; l’estructura funcionarial; les reformes tècniques i administratives; l’arrendament dels impostos –les generalitats–; els beneficiaris del deute públic que emetia; el paper dels conversos; les relacions amb els mudèjars; les seues funcions polítiques, més enllà de les fiscals, i el seu caràcter governamental; la relació entre la Generalitat i els estaments, i la polèmica historiogràfica sobre la representativitat política de l’una i dels altres; el seu paper en la gestió dels recursos naturals i l’explotació intensiva de les zones humides, i la seua dissolució al segle XVIII. Un conjunt d’estudis que amplien i milloren el coneixement de la institució que va ser, durant els seus tres segles i mig d’existència, “la veu del regne”.
La veu del Regne. 600 anys de la Generalitat Valenciana
El 1418 es creava la Generalitat Valenciana, la més alta institució representativa del regne de València durant l’època foral. En realitat, la Diputació del General, el nom original de la institució, havia començat a configurar-se molt abans, però no va ser fins les corts de 1418 que es va constituir com un òrgan permanent, amb una estructura administrativa i unes funcions clares i definides. Aquesta diputació permanent de les corts representava el conjunt dels habitants del regne de València, i se la coneixia habitualment amb el nom de Generalitat. La seua existència es prolongà fins a començaments del segle XVIII, quan va ser abolida, junt amb les altres institucions valencianes, pels decrets de Nova Planta. Finalment, i en el marc de l’Estatut d’Autonomia de 1982, es va recuperar el nom de Generalitat per a designar el conjunt d’institucions de l’autogovern valencià. Amb motiu de l’efemèride, les universitats públiques valencianes van rebre l’encàrrec de la Generalitat d’organitzar un congrés internacional sobre la història de la institució. El congrés reuní més de cent vuitanta investigadors d’universitats europees i americanes, les intervencions dels quals aportaren nous coneixements i també noves reflexions tant sobre la Generalitat Valenciana, com sobre altres conceptes i temes claus relacionats. Aquest primer volum de la sèrie recull els parlaments de naturalesa protocol·lària o acadèmica que es pronunciaren en les sessions institucionals del congrés, junt amb el programa i una crònica de les activitats que s’hi van dur a terme.
Drets d'autor (c) 2020 Publicacions de la Universitat de València
Matildes. Les grans oblidades de la història de la ciència
Al llarg de la història, la ciència ha sigut una ferramenta indispensable que ha transformat el món i la nostra manera de concebre’l. Però i si et diguérem que només recordem una part de les persones que van fer possibles tots aquests avanços científics? Durant segles, les dones científiques i les seues contribucions han sigut esborrades i minimitzades. Fins i tot hui dia, moltes científiques continuen enfrontant-se a bona cosa d’obstacles, tant en les seues carreres professionals com en la vida quotidiana. Aquesta discriminació històrica, que invisibilitza els èxits de les dones i dificulta el desenvolupament de les seues carreres professionals, rep el nom d’efecte Matilda i posa de manifest els tres pilars fonamentals de la discriminació que pateixen: barreres, invisibilització i naturalització. "Matildes. Les grans oblidades de la història de la ciència" recopila les vides de quaranta-cinc dones científiques amb l’objectiu de contribuir a un canvi en la manera com entenem el seu paper en la història de la ciència, visibilitzar referents i aportar ferramentes per a entendre la discriminació de gènere des d’una perspectiva interseccional. Així, el llibre mostra exemples diversos quant a ètnia, classe social, context històric, diversitat afectivosexual i diversitat funcional, entre altres factors. A més, s’hi proposen activitats per a fer a l’aula (principalment en els nivells educatius d’ESO i batxillerat) i s’hi apleguen recursos complementaris per tal d’inspirar les noves generacions i fomentar el pensament crític i el respecte a la diversitat. Amb tot això, volem ajudar a derrocar barreres i a construir un futur més inclusiu.
En los Tres Reinos: encuentros de ciencia, arte y patrimonio
El trifini dels Tres Regnes és una fita on coincideixen les terres d’Aragó, Castella i València. Un punt on es toquen el Racó d’Ademús a València, el senyoriu de Moya a Conca i la comarca del sud de Terol, pertanyents històricament als regnes de València, Castella i Aragó. Comparteixen un territori de frontera amb diverses característiques pròpies de cadascun dels espais, però també amb elements comuns forjats a través dels segles. Una “ratlla” que no separa i que ha establert vincles culturals, lingüístics i afectius. Diversos col·lectius locals, juntament amb ajuntaments de la zona i les universitats de València, Castella-La Manxa i Saragossa, organitzen trobades i accions en pro de la investigació, el desenvolupament cultural i l’empoderament territorial. Aquest llibre és reflex d’aquesta tasca, una visió sobre les nostres respectives terres des de la història, la geografia, els costums, la gastronomia, les llengües, l’art, l’arquitectura, etc.
Chrónica del Real Monasterio de la seráfica madre Santa Clara de la ciudad de Gandía P. Josep Llopis (OFM † 1782)
El monestir de Santa Clara de Gandia ha complit 562 anys. Tot i que els Borja no en van ser els fundadors, sí que el van finançar, i elles, les Borja, el van governar. La major part de les filles dels ducs hi ingressaven –encara xiquetes, moltes d’elles– per convertir-se en abadesses. En el seu temps va ser referent de l’espiritualitat franciscana i l’epicentre de la reforma “coletina”, un moviment que advocava per tornar a la pobresa originària de l’orde i que es va difondre per tota la península Ibèrica. La ‘Chrónica’ del pare José Llopis és una gran finestra oberta a l’interior d’aquesta clausura singular. Ens ofereix una descripció ben detallada de les diferents dependències del complex monàstic i una extensa nòmina de les monges que el van habitar fins 1782. Per bé que l’autor, confessor del monestir, es va esforçar per presentar el que hauria de ser un model ideal de comunitat monàstica femenina, llegint entre línies podem acostar-nos a la realitat de la vida en comú de les dones en un convent de l’antic règim.